Hiljaa!
Mikäs sinä olet?
Olet demoni!
Ei, en ole demoni.
Näetkö? Ihan tavallinen.
Tyyppi, joka pelastaa nämä lohikäärmeet.
Kävelit tulen läpi!
Lohikäärmesuomuja. Suomusato.
Kyllä minä demonin tunnen.
Immeisellä ei ole noin kapiat jalat.
Ai oliko hyvä sisääntulo?
Tsekkaapa tämä!
Tiesin! Lisää demoneja!
Ei. Nuija, joka unohti suojata peppunsa.
Poppaa! Kaverit, ei vielä!
-Katso, pahin painajaisesi. -Katso.
Sekä sisar, joka vinkui tulla mukaan.
Noinko esittelet minut?
Te tulette aina liian aikaisin.
Anteeksi, treenaan yhä siipien käyttöä.
Suomusintti, toitko taas vauvan?
Meillä on keikka.
En saanut lapsenvahtia.
Demoneja kaikkialla! Maailmanloppu!
Astrid, homma oli hanskassa.
Ja nyt se on mun hanskassa. Töihin.
No joo, se meni syteen,
mutta ei sentään paljastuttu.
Rauha, tyttö. Ei hätää.
Me autetaan sinut ulos täältä.
Tulipunainen hurmehuuru!
Katsokaas tätä kummajaista.
On varmaan supertyhmä.
Miksen saa tätä häkkiä auki?
-Liukuovi. -Tietenkin.
-Hyökkäys! -Äkkiä pois täältä!
Napatkaa tuo Yön raivo!
Ei juosta kannella. Liukasta, voi kaatua.
Minä hoidan kovishommat.
Kaksi plakkarissa.
Varo!
Anteeksi.
Kiitos. Nyt hae loput, kamu.
Eikö tämän pitänyt olla häiveoperaatio?
-Niinhän ne aina aluksi on. -Varo!
Kiitti, Myrskykiitäjä!
Älä huoli. He hoitavat homman.
Ennen pitkää.
Mentiin! Kaikki vapautettu!
Otan niskalenkin teistä kaikista.
Sinulle voin tehdä jopa jalkalukon.
Amatöörit, aloin vasta päästä vauhtiin.
Häipykää, pojat! Mennään!
Hyvä meininki, pojat!
Hampaaton, aika mennä!
Hei, pojat...
Varmistat aina selustani.
Tämä on Öystilä. Uusi kotinne.
Upea kaikenkattava -
all inclusive -unelmakohde.
Asettukaa ja antakaa huoltenne haihtua.
Palvelu on korkealentoista,
ruoka on tulista
ja väestö harvinaisen värikästä.
Joka paratiisissa on rantoja ja aurinkoa.
Mutta ei meillä.
Meillä on jotain, mitä muut eivät voita.
Meillä, ystävä hyvä, on lohikäärmeitä.
Paljon, paljon lohikäärmeitä!
Jengi, tässä uusimmat öystiläläiset.
Tervetuloa paratiisiin!
Siinä vasta kaunokainen.
Ei kestä, ei kestä.
Kohtasin sata... tuhat pyydystäjää.
Ja vielä kalsarit liekeissä.
Pitkä, paksu partani oli syttyä tuleen.
Lopeta jo.
Hikotuksen äiti,
onko kommentteja hyökkäyksestäni
vai oliko se täydellinen?
Se oli sanoinkuvaamaton.
Ja sano Valka vain. Jo vuosi on kulunut.
Sinutteluasteella.
Todellinen sankari oli Hampaaton.
Eikös niin, kamu?
Mitä me tehtäisiin ilman sinua,
oi lohikäärmeiden kuningas? Mitä?
Voitaisiin ainakin treenata kovemmin.
Se oli aika lepsua.
Astrid puhuu asiaa.
Luotatte liikaa lohikäärmeisiinne
ettekä tarpeeksi toisiinne.
Sanoin samaa. Kuunnelkaa, kaverit.
Äitisi on supervaikuttunut minusta.
Olen se poika, jota hän aina toivoi.
Suomupala! Löysit uuden ystävän.
Päät alas!
Mitä iloa on lohikäärmekuninkaasta,
jos se ei pidä järjestystä?
Kamu, haluatko tehdä tälle jotain?
Minnekä me muka pannaan nämä sitten?
Mahtuuhan meille.
Toit tänne Peikotuksen.
Ne on paha enne. Kirous iskee.
Höpsis. Mitä pahaa se voisi tehdä?
Ei vammoja.
Vähän ovat tolaltaan, mutta terveitä.
No, kellä on nälkä?
Et voi raahata niitä kaikkia tänne.
-Tule, poika. -Kerjäät vaikeuksia.
Älä luulekaan, pikku varas!
Pyydystäjät lähestyvät päivä päivältä.
Me pärjätään. Meillä on alfa, eikö?
Katso nyt, miten onnellisia ne ovat.
Hän on uskomaton.
Raivo, rauhoitu, me onnistuttiin.
Ensimmäinen lohikäärme-viikinkiparatiisi.
Tehtiin unelmasta totta.
Sinun unelmastasi ehkä.
Minun on väljempi ja on parempi...
hygienia.
Älä huijaa. Rakastat niitä.
Sukupolvenne vie meidät tulevaisuuteen.
Ruokasota!
Komistus!
-Varokaa tukkaa! -Hyvä, Suomupala.
Thor paratkoon.
Pitää unohtaa ongelmat tuolla jossain,
ja alkaa ratkoa pulmia täällä.
Okei, harkitaan asiaa.
Satulat naulaan ja pitäkää häät.
-H-sana? -Ällöä. Paitsi mun häät.
Alkakaa hallita kuin oikea kuningaspari.
Ota hänet, pyydän.
Olet ainoa järkevä täällä.
Kun olet perheen pää, meillä on toivoa.
Eikä yhtään kiusallista.
Astrid, älä nyt viitsi.
Se oli ehdoton ei.
Jos tarvitset auttavaa karvaa,
nojaa minuun ja itke
pitkään, paksuun partaani.
Kiitos, Karski, kiitos.
Tuhannesti.
Eret Eretinpoika.
Mikä tilanne?
Kaksi pyydystäjälotjaa nähty salmella.
Mennään perään.
Mitä?
Kerran sinä vielä kohtaat voittajasi.
Jousimiehet!
Kuolonkouria.
Lohikäärmeratsastajat hyökkäsivät täällä.
Itäsalmen liepeillä.
-Ragnar. -Anteeksi.
Parahimmat sotaherrani.
Miten edistyy maailmanvalloitus?
Grimmel, vanha kuoma.
Kiitos kun tulit.
Vuosi Dragon tappiosta,
eikä lohikäärmearmeijasi ole edistynyt.
Kiitos Öystilän nuoren päällikön.
Aimon pojanko?
Niin. Hän käy lohikäärmeratsastajineen
laivojemme kimppuun ja vie lohikäärmeet.
Kuulostaa sangen harmilliselta.
Olen lohikäärmetappaja, en keräilijä.
Mutta Grimmel?
Se typerys on tehnyt työt puolestanne.
Kerännyt lohikäärmeet yhteen paikkaan.
Miksi vaivaatte minua?
Koska laumaa suojelee Yön raivo.
Ei mahdollista.
Yksi on tainnut livahtaa hyppysistäsi.
Lohikäärmeet seuraavat alfaansa.
Maksamme sinulle sen sieppaamisesta.
Ja lauman tuomisesta meille.
Meillä on jopa lempisyöttisi!
Ainoa, joka jäi viime yön iskusta.
Naarasko?
No, tulikos kaupat, vanha ystävä?
Varo!
Kun olen työni tehnyt,
nuori päällikkö tuo minulle Yön raivon.
Heillä ei ole johtajaa, pelkkä poikanen.
Hikotus.
Tämä on Öystilä, poika.
Meidän kotimme.
Se oli isovanhempiesi koti
ja heidän isovanhempiensa ennen heitä.
Päällikkönä suojelen meitä, Hikotus.
Eräänä päivänä, kun olet iso,
-se tehtävä on siirtyvä sinulle. -Hyvä on.
Ja se on hyvin tärkeää, poika,
koska tuolla, auringonlaskun takana,
sijaitsee lohikäärmeiden koti.
Aivan. Taruissa kerrotaan laivoista,
jotka seilasivat liian lähelle
ja putosivat alas maailman laidalta,
eikä niitä sen koommin nähty.
Mutta ne merimiehet, jotka palasivat,
tarinoivat suuresta vesiputouksesta,
ja lohikäärmeistä, jotka vahtivat
sisäänkäyntiä salaiseen maailmaan.
Eikä vain pesää, Hikotus,
vaan maata, josta lohikäärmeet tulevat.
Jopa Yön raivot?
Varsinkin Yön raivot.
-Ne on pelottavia. -Älä huoli.
Jonain päivänä löydän sen maailman
ja suljen sen portin,
jotta ihmiset ja lohikäärmeet
eivät taistelisi enää.
Mitä?
Hyvä on.
Tiedäthän, ettei se ole mikään purulelu.
Tämänkö haluat? Haluatko jalkani?
Nouda!
Alat olla aika hyvä liitämään omillasi.
Tänne siis tulet piiloon Raivoa.
Ei harmainta aavistusta, mistä puhut.
Mutta hän on oikeassa.
Niinkö? Sinusta meidän pitäisi..?
Ei toki. Me ei olla lähellekään valmiita.
Ei, ihan hullua.
Tarkoitan, että hän on oikeassa tästä.
Tuntuu, että koko maailma tietää meistä.
Ja mitä isompi lauma täällä on,
sitä isompi kohde ollaan.
Saisipa ne jättämään meidät rauhaan.
Voi olla keino.
Isä kertoi merenkulkijoiden myytistä.
Salaisesta maasta maailman reunalla,
missä lohikäärmeet asuvat turvassa.
Merimiehillä riittää villejä juttuja.
Niin. Mutta mitä jos se on totta?
Se voisi ratkaista kaikki ongelmamme.
Miten? Viemällä lohikäärmeet sinne?
Ei. Meidät kaikki.
Oikeastiko? Ja hylätään koti,
jossa on asuttu seitsemän polvea?
Koti, jonka isäsi jätti suojeltavaksesi?
Me tarvitaan todellinen ratkaisu.
Tai me voidaan sittenkin mennä vihille.
Sehän korjaisi kaiken.
Mutta jos sinulla on epäilyksiä
meikäläisen suhteen,
Limalotja on varmaankin vapaana.
Hän vilkuilee vain äitiäsi.
Vai otat likaiset keinot käyttöön?
Itse kerjäsit. Tulee häät kuitenkin.
Miten kehtaat? Isku vyön alle.
Ei, et muuten karkaa.
Hyvä on, sinä voitit.
Voitat aina.
-Tiesit, mihin leikkiin lähdit. -Aivan.
Kamu?
Just, älä suotta odota meitä.
Hyvät jumalat!
Hikotus!
Me ollaan ystäviä. Älä tapa meitä!
Toinen Yön raivo.
Ei aivan. Pikemminkin Päivän...
Valkea raivo.
Joo, sinun ehdotuksesi on parempi, kai.
-Miten niin poissa? -Katosi. Jäljettömiin.
Mitä sanot?
Ei, tuhdimmat korvat. Ei selkäkyömyjä.
Selvä.
Mikä yö.
Mikäs sinulla nyt on?
Miksi kuolaat ja läähätät?
Eikö se ole selvää? Se on rakastunut.
Suhde tuottaa vain vaivaa ja tuskaa.
Mitä minä sanoin?
Enkö minä riitä?
Tuo tarkoitti kai ei.
Olisiko tällainen?
Piirrä vain Hampaaton valkoisena.
Olisit heti sanonut.
Hampaattomalla on tyttöystävä!
En pitänyt sinua romantikkona. Ikinä.
Onhan se herttaista. Katso nyt.
Tosi säälittävää. Ja outoa.
Asialle täytyy tehdä jotain.
Mieluummin lapioin lantaa koko päivän,
kuin katselen tuota.
Selvä, palataan metsään etsimään sitä.
Hyvä ajatus. Vähän rauhaa...
-Äijien kesken. -Mitä?
Puhutaan asiat halki.
-Tahdot siis naimisiin. -En oikeastaan.
Olen ollut kaksissa häissä.
Kuokkavieraana,
mutta en näin korkea-arvoisissa.
Paineita, arvostelua. Eikä vaan multa.
Me ei olla menossa naimisiin.
Jänistät. Tämä on nähty ennenkin.
Älä huoli, pikku Hiki. Olen tässä.
Hiki?
Kaikki tietää, miten Astrid katsoo sinua:
Se epäily. Ei niin peitelty pettymys.
Kaipaus jostain enemmän kuin sinä.
Täytyy olla sen arvoinen.
Hän on soturikuningatar, Thorin tähden.
Etkä sinä ole kumpaakaan.
Mutta kun olen sulhasrenkinäsi,
henkioppaanasi tavallaan,
löydät sisäisen viikinkisi.
Näytät epäilijöille, joita riittää,
ettet ole vain nälkäkurki ruipelo,
takkutukka, vinohammas,
jolla on kattohaikaran kaula.
Et oikein osaa rohkaista.
Älä anna epävarmuuden estää sinua.
Kaikki katselevat. Ihan kaikki.
Täytyy miehistyä. Tehdä, kuten minä.
Se on vaikeaa, mutta saat sanani.
Ja kunnes rikon sen sanan, en luovuta.
Hei. Haaskaanko aikaani?
Näet kiiltävän esineen... Mikä se on?
Hampaaton!
Älä hievahdakaan.
Täällä on joku.
Livahti vartijoiden ohi ja viritti ansan.
Siinä meni äijäpuheet.
-Minä menen... -Rauhoitu, Raivo.
Lähetetään etsintä- ja tiedustelupartiot.
Hampaaton ja minä haravoidaan rannikko.
En veisi Hampaatonta mihinkään.
Tunnen tämän kädenjäljen.
Grimmel Garmea. Kuuluisa meilläpäin.
Fiksuin lohikäärmestäjä, jonka tiedän.
Minun lisäkseni, tietty.
Ei järin fiksu. Jätti ansan vartioimatta.
Vanha Grimmel ei tee mitään sattumalta.
Hän menee saaliinsa pään sisään.
Eliminoi sen kaikki vaihtoehdot.
Se on peliä hänelle.
Ei tiedä, ketä vastaan pelaa nyt.
Noita on hoideltu ennenkin.
Älä aliarvioi häntä, Hikotus.
Uskokaa pois. Hän palaa vielä.
Me ollaan odottamassa.
No niin. Anna nyt joku vihje.
Anna vihje, isä.
Ethän pahastu, jos kaadan itselleni?
Tämähän on aika hyvää.
Se oli vaikuttavaa. Mutta minä juon nyt.
Hampaaton!
Mitä sinä teit hänelle?
En mitään, mihin uni ei auta.
Sallinet? Päällikkö Hikotus.
Vai miten sanon?
Hikotus vain? Miten itse haluat?
Et taida tietää, kuka minä olen.
Isäsi tunsi minut.
Siinä vasta oli päällikkö.
Yksi suurimpia lohikäärmestäjiä koskaan.
Mitä hän ajattelisikaan sinusta?
Hänellä oli syynsä.
Otti tehtäväkseen tuhota ne elukat,
jotta kasvaisit paremmassa maailmassa.
Hän muutti mieltään.
Ja mihin se hänet veikään?
Siis mennäänpä asiaan.
Olen Yön raivojen surmaaja.
Olen napannut joka ikisen, paitsi sinun.
Annat minulle sen lohikäärmeen. Tai...
En ikinä.
Toivot lohikäärmeiden elävän vapaina,
joukossamme, tasa-arvoisina.
Myrkyllinen ajatus, poikaseni.
Historia on osoittanut,
että me olemme ylivertainen laji.
Mitä jos sana harhaopeistasi leviäisi?
Nykymuotoinen yhteiskunta tuhoutuisi.
Saatiinko me se?
Nyt!
Anteeksi häiriö!
Luuletko voivasi tulla kotiini,
istua isäni tuoliin
ja uhata lohikäärmettäni?
Tämä on Öystilä. Olemme puolustaneet
elämäntapaamme pahempiakin vastaan.
Taisteluhenkeä! Mahtavaa,
paitsi, että olet nyt kyllä erehtynyt.
Et ole kuunaan nähnyt minunlaistani.
Astrid, varo!
Varo! Poika, häivy!
Pakoon!
Laita lohikäärmeeni valmiiksi.
Tai tuhoan kaiken, mitä sinä rakastat.
-Keskellä yötä! -Mitä me tehdään täällä?
No niin, ystävät. Rauhoittukaa.
Suomusintti.
Oletko nähnyt sellaista lohikäärmelajia?
-Antakaa minä! -Näytän, mitä mieltä olen.
Ja mun mieli on mun nyrkissä!
Entäs se, että oltiin vähällä kuolla?
Oletteko nähneet taloni?
Kyseessä on uudenlainen vihollinen.
Aliarvioin hänet. Se oli oma vikani.
Mutta en tee sitä toiste.
Viikingit eivät pelkää taistelua.
Ainakaan minä en. Sinä ehkä.
Kannatan Hikotusta.
Grimmel ei jätä tätä tähän.
Hän on sitkeä, kärsivällinen saalistaja.
Ei luovuta, ennen kuin saa, mitä haluaa.
Eret on oikeassa.
Tämä uhka täytyy ottaa vakavasti.
Grimmel on merkki tästä ajasta.
Vihollisemme ovat fiksumpia,
päättäväisempiä. Meitä on liikaa.
Olemme alttiita ja haavoittuvaisia.
Ilman täysimittaista sotaa
ja rakkaidemme vaarantamista, en näe...
miten voisimme jäädä tänne enää asumaan.
Mitä Aimo tästä sanoisi?
Hei! Kuunnelkaa häntä.
Jos me halutaan elää rauhassa
lohikäärmeiden kanssa, tarvitaan muutos.
Mitä päällikkö ehdottaa?
Meidän täytyy kadota. Pois kartalta.
Viedä lohikäärmeet turvapaikkaan.
Ja missä se mahtaa olla?
Hän tarkoittaa Salaista maailmaa.
Salaista mitä?
-Vintti pimeä. -Jep.
Isäni etsi sitä, kun olin lapsi.
Hän laati muistiinpanoja ja karttoja
etsien lohikäärmeiden alkukotia.
Jossain maailman laidan tienoilla.
Se voi olla kaipaamamme ratkaisu.
Olemme lohikäärmekansaa,
kuulumme niiden luo.
Tiedän, että tämä on kotimme.
Isäni jätti sen minun suojeltavakseni.
Mutta Öystilä on muutakin kuin paikka.
Me olemme Öystilä. Ihmiset, lohikäärmeet.
Öystilä on siellä, missä me olemme.
Olen messissä. Kuka muu?
Anteeksi, väistäkää.
Livahdan tästä välistä.
Suomupala, kuule, syö kivesi.
Varjele, vauvakuskit ovat pahimpia.
Tuntuu, että kysyn aina tätä samaa...
Herää, Äreä. Herää!
Onko meillä suunnitelmaa vai...
Lennetään aina maailman reunalle asti.
Käy järkeen.
No, missä he ovat?
Poissa. Tietenkin.
Yön raivo pakeni sinulta? Taas?
Ajoin sen pois.
He hylkäsivät ainoan puolustusasemansa.
Pakenevat peloissaan vähin matkatavaroin.
Se jatkuu aina vaan.
Koska maapallo on oikeasti pyöreä.
Aurinko on pyöreä, kuu on pyöreä,
tähdet on pyöreitä. Vaikkakin typeriä.
Just? Tähdet...
Pelko pois. Eivät pääse kauas.
Yön raivoa on härnätty.
Tutustutin sen naaraaseenne.
Raivot pariutuvat ikiajoiksi.
Mitä havaitset, kamu?
-Valkea raivo! -Se seuraa meitä!
Siistiä!
-Katsokaa tuota! -Minne se katosi?
Odota, Hampaaton.
Kukas se siinä.
Hei, tosi kiva vihdoinkin...
Ihan mahtavaa!
Ei sanaakaan.
Joo, mutta minne ne menivät?
Luulin selittäneeni.
Yön raivo ei siedä kylmää, ei pohjoiseen.
He yrittävät ottaa etäisyyttä
vihollisiinsa idässä ja etelässä.
Yön raivo tarvitsee usein lepotaukoja.
Reitillä tulee olla levähdyspaikkoja.
Pissatauko!
Niinpä, he ovat menneet...
Ainoaan mahdolliseen suuntaan...
Haluaako kukaan arvata?
Kuka vain?
Lä-lä-lä...
Itään!
Länteen.
Helppoa, katsokaas.
Eikö ole kivaa? On? Ei?
Aivan.
Mihin katosi metsästysinto?
Luulin teitä valloittajiksi.
Te saatte palkintonne aikanaan!
Antakaa minun vielä nauttia tästä tovi.
Olen kaivannut sitä tavattomasti.
Taidetaan leiriytyä tähän yöksi.
No kiitos Thorin siitä!
Just! Saan oman paikan.
Aion rakentaa majan. Vain parrakkaille.
Ronski, pysyt ulkona.
Leukahaituvia ei lasketa.
Näen muotoiseni miehisyyden monumentin.
Pitempi kuin Eret ja isommat muskelit.
Mitä?
Pois talostani!
Onko sinulla jokin ongelma?
On. Siitä asti kun tulit,
olet yrittänyt sortaa minua.
Olet kateellinen, ihan harhainen.
Harha on kyllä hyvä sana.
Kuule, Eretinpoika.
Kun Hikotus mokaa pomona,
olen seuraava jonossa.
Kakkonen, olen Valkan suosikki.
Joten paras kunnioittaa minua.
Outo pikku mies.
Älä siitä välitä. Ei ole sinun syysi,
jos sinulla on viikinkijumalan kroppa.
Itselläni on vähän sama ongelma.
Sepän paja nousee just tähän.
Yksi, kaksi,
kolme, neljä, viisi. Missä...?
Hetkinen, käskin leiriytyä.
-Näitkö nuo? -En rakentaa uutta kylää.
Kuka kuoli ja teki sinusta päällikön?
Mitä?
Onhan tämä paikka tosi kiva,
mutta ei Salainen maailma.
Onko Salaista maailmaa edes olemassa?
Tämä paikka ainakin on.
Onko itsepäisempää kuin joukko
väsyneitä, nälkäisiä viikinkejä.
Kai tämä voi toimia tukikohtanamme.
Se on puolustettavissa. Piilossa.
Hyvä on. Voitte jäädä.
Tervetuloa Uusöystilään!
Aletaan rakentaa, pojat!
Kunnes me löydetään Salainen maailma.
Äänestäsi.
Voitko heivata tuon hanhen honotuksen?
Vaikea kuvitella mitään häitä,
jos kaakatat tuolla tavalla.
Jos aiot jatkaa länteen,
palaan varmistamaan, ettei meitä seurata.
Hyvä ajatus. Tulen mukaan. Suojaksi.
Ei! Olet korvaamaton täällä.
Joo...
Ole varovainen.
Mitä?
Suunnitelmasi kätkeä meidät maailmalta.
Jos se vaikka olisikin mahdollista,
pelkään, ettei se voi kestää.
Yritin itse samaa vuosia.
Ahneet ihmiset löytävät aina keinonsa.
Pyydän vain, että harkitset sitä vielä.
Pidätkö minua yhä hulluna vai...
Sanotaan vaikka,
että koko ajatus on ehtaa sinua.
Kiitos tuesta eilen. Se merkitsi paljon.
Älä vielä kiitä.
Toivon vain, että olet oikeassa.
Hampaaton, ei, liian aikaista.
Nytkö osaat piirtää?
Joku ei ole nukkunut.
Valkea raivo ei päästä lähellekään.
Kumpikaan meistä ei nuku eikä löydä
Salaista maailmaa ilman Hampaatonta.
Hei!
Mitäs tuosta sanot?
Joo.
Kokeilit jo kerran. Se ei halunnut sitä.
Tähän asti ei ole ollut syytäkään. Eikö?
Mitä?
Ei mitään. Olen yllättynyt.
Edistät muutosta. Olen ylpeä sinusta.
Se on paras kamuni.
Tahdon, että se on onnellinen.
Kunhan se vain noutaa Valkean.
No niin, tuli on vapaa.
Ainakin pyrstö on tulenkestävä.
No niin, Hampaaton.
Tiedän kyllä.
Selvä, tiedän.
Kuule, tämä ei auta.
Kas, joku on innoissaan.
Tuli juuri ensitreffeiltään.
Ja on nyt hullaantunut.
Mehän tässä hulluja ollaan.
Paras tuoda Valkea raivo pian takaisin.
Mutta sen täytyy lentää ilman minua.
On aika testata tätä uutta vehjettä.
Hyvä poika, mikä tyyli, Hampaaton.
Mitäs sanot, kamu?
Tuo hänet.
Viimeistään auringon laskiessa.
Säästä nuo tyttöystävällesi. Ala painua.
Ei hätää.
Varo!
Mene, Pilvihyppääjä.
Päällikölle!
Meidän päällikölle!
Isänsä poika.
No niin, nyt alkaa tulla paha olo.
Selvä.
Luulin, että olet aivan tärähtänyt,
mutta paikka ei ole yhtään hullumpi.
Tämähän on tilapäinen ratkaisu.
Kaikkien mielestä paikka on parempi.
Hyvä, päällikkö.
Mitä jos sen pyrstö hajosi?
Mitä jos Grimmel löysi sen?
Jos se tarvitsee apua?
Rauhoitu. Sillä on parahultaiset oltavat.
Mistä minä tiedän? Se ei käy koskaan,
ja kun käy, kiirehtii aina pois.
Mistä me tiedetään, onko se oikea meille?
Meille?
Tiedät kyllä. Se on villi ja vikuri.
Sanon suoraan, en luota siihen.
Kaikkia ei voi kesyttää, Hikotus.
Joskus täytyy katkaista narut
ja antaa Hampaattoman levittää siipensä.
Sanoin ihan samaa Aimolle sinusta.
Mistä niitä oikein ilmestyy?
-Keitä? -Noita pahuksen Peikotuksia.
Ne leviävät nopeammin kuin kanit.
Ne tahtovat kai syödä minut.
Kaikesta päätellen olen maukas.
Hiki, pari sanaa.
Olen tarkkaillut kävelyäsi.
Lakkaa linkkaamasta. Se ei vie vihille.
-Minulla on jalkaproteesi. -Samoin.
Ja minulla takiaiskaksonen,
mutta en silti linkkaa ympäriinsä.
No niin. Leuka ylös, Hiki. Rinta ulos.
Ja hilaa hanuriasi vähän vasemmalle.
Äiti, kaikki hyvin? Mitä siellä tapahtui?
Jollain ilveellä Grimmel jäljittää meitä.
Tämä on noiden peikotusten syytä.
Hänellä on sata alusta, enemmänkin.
Sekä kylliksi häkkejä lohikäärmeillemme.
Jos Grimmel johdattaa heidät tänne,
meidän täytyy saada hänet erilleen.
Ja miten me se tehdään?
Mennään ja kaapataan hänet.
Kaapataan hänet?
Messissä! Kuka muu?
Hajaannutaan, vaikeampi napata meitä.
Tuli mieleen, että hajaannutaan.
Hyvin ajateltu.
Mitä ihmettä?
Hiljaa.
Missä lohikäärme, kun sitä tarvitaan?
Päällikkö?
Se lienee unohtanut sinut tyystin.
Jahdin ensimmäinen sääntö.
Erota saalis laumastaan.
Poistit itsesi tyystin koko yhtälöstä.
-Miksi teet tämän? -Luulin, ettet välitä.
Kun minä olin nuori
ja kohtasin Yön raivon,
tapoin sen siihen paikkaan.
Se uroteko teki minusta kyläni sankarin.
Joten päätin tappaa joka ikisen niistä.
Ja tuoda ihmisille todellisen rauhan.
Kunnes sinä tulit saarnaten,
että lohikäärmeet ovat muuta
kuin varkaita ja murhaajia.
Siihen hölynpölyyn tulee nyt loppu.
Alkaen sinusta.
Sinulla on omia lohikäärmeitä.
Nämäkö?
Ne ovat lohikäärmeentappajia.
Huumattu tottelemaan omalla myrkyllään.
Edes kallis alfasi ei hallitsisi niitä.
Ne palvelevat minua ja vain minua.
Saanen demonstroida.
Suojautukaa!
Hajaantukaa!
Pakoon!
Tänne ylös!
Vauhtia!
Pian, pian, pian!
Hikotus!
-Sainpas. -Mene, Pilvihyppääjä.
Sankarimme!
Se raahaa tuota typerää lasta kaikkialle.
Thor varjele! Ei sitten tarvitakaan tätä.
Johdatin meidät suoraan ansaan.
Hyvää työtä, päällikkö. Eikö, Ronssu?
Hei, missä Ronski on?
Jätettiinkö me se sinne?
Miten et huomannut hänen puuttuvan?
Teillä on kaksipäinen ratsu.
Taidan olla tyhmä niin kuin Ronski.
Voi Odinin vitsa. Aina vain paranee.
Saan hänen katselemisestaan happovaivoja.
Jäitä kypäriin, Hampaaton ja minä...
Hampaattomalla on nyt Valkea raivo.
-Tuskinpa se tulee takaisin. -Mitä?
Annoit sille vapauden. Mitä muuta odotit?
En ajatellut, ettei se palaisi.
Keksin jotain. Tarvitsen vain aikaa.
Hän luulee, että pitää johtaa yksin.
Niin kuin isänsä.
Hän ei ymmärrä yhteistyön merkitystä.
Uskotko sinä vielä häneen?
Tietysti. Kunpa hän itsekin uskoisi.
Mutta väheksyy itseään ilman Hampaatonta.
Auta häntä sitten tajuamaan totuus.
-Kyytiin. -Mitä?
-Etsitään se. -Oikeasti?
Pysykää paikoillanne.
Me tuodaan Ronski takaisin, ei huolta.
Jos niillä on Ronski vaivoinaan,
olisin huolissani niistä.
Miksi näytät pitkää naamaa?
Mun naama on pitkä, sun on superpitkä.
Iso naama, pienet aivot. Onko venytetty?
Onko sinullakin kaksoisveli?
Karski vei kaiken tilan äidin mahassa.
Siitä tuli pitkä naama ja pienet aivot.
Tiedettä.
Letit on kuin pikku Vetskarikaulat.
Homepilkut on kuin silmät. Tosi söpöt.
Pienet sarvetkin. Kuin Röyhtäys ja Oksu.
Minä ja Röyhtäys ei siedetä Oksua.
Eli vaan Röyhtäys. Onpa lämmintä.
Tiedän, mitä mietit.
Olen kaunein kaikista vangeistasi.
Pojat rakastaa minua. Paitsi Eret,
joka tyri tsäänssinsä. Se juna meni.
Ja Hikotus on melkein naimisissa
siihen vatipää Astridiin.
Limalotja ja Suomusintti on mun haaremia.
En vain osaa valita.
Limalotja on komea, melkein liian nätti.
Se rakastaa joskus enemmän itseään.
Tilaa on vain yhdelle kaunokaiselle.
Suomusintti pitäisi hengissä pitempään,
jos pitäisi syödä se vaikka jäätiköllä.
Mutta se puhuu vain lohikäärmeistä.
-Eikö höpötys ole rasittavaa? -Todellakin.
Kun joku vain jauhaa. Tosi tylsää.
Eikö voida syöttää se lohikäärmeille?
Onko syötävää? Olen allerginen kalalle.
Sillä uudella saarella ei muuta olekaan.
Onko simpukoita? Kuin pikku suita,
joiden sisällä on pureskeltua ruokaa
-niin kuin äidillä. -Riittää!
12-vuotiaana piti alkaa pureskella itse
vaikka olisin tykännyt siitä.
Ärsyttävin olento, jonka olen kohdannut.
Hups, päästit lohikäärmeet karkuun.
Nappaan sinut. Ei, tämä nappaa sinut.
Ota se ja mene. Pyydän.
Suorastaan rukoilen.
Kuolonkourat saavat unohtaa illallisen.
Syötätkö lohikäärmeille lohikäärmeitä?
-Mene! -Missä vessa? Pitää...
Hyvä on. Jumalat!
Ei ihme, että tukkasi on harmaa.
Stressi ei ole hyväksi.
Näkemisiin, luuserit!
Minne se lentää?
Se on vainunnut jotain, etkö vain, tyttö?
Ei täällä ole kuin peninkulmakaupalla...
-Suuri vesiputous. -Maailman reunalla.
Myrskykiitäjä!
Katso!
Se on todella olemassa.
Hampaaton.
Säikytät ne.
Siinä vasta kuningas.
Pitänee mennä.
Voi ei.
Myrskykiitäjä!
Mene, mene!
Anteeksi, kamu. Minä vain...
Poika.
Sinun pitäisi nukkua.
Minulle tuli jano.
Tule vain.
Isä, otatko meille uuden äidin?
En tahdo toista.
Äitisi oli ainoa oikea minulle.
Hän oli elämäni rakkaus.
Mutta rakkauteen kuuluu menetys.
Se on osa sitä. Joskus se sattuu,
mutta lopulta se on sen arvoista.
Rakkaus on suurin lahja kaikista.
Ei hätää, kamu.
Sinä kuulut sinne, Valkean luo.
Me emme.
Ja hyvä niin. Me keksitään keino...
Hei!
Se seurasi meitä!
Ehkä ei tarvikaan sanoa vielä hyvästejä.
Juuri niin.
-Ronski? -Oliks ikävä?
Miten pääsit pakoon?
Ärsytin, kunnes ne päästi.
Hetkinen. Päästikö Grimmel sinut pois?
Mikä nuija. Ne ei kestäneet minua.
Kaikki pitävät Karskia ärsyttävänä...
-Hetkinen. -Ronski, keskity.
Seurattiinko sinua?
En vilkuile taakseni.
Hampaaton.
Hampaaton!
Hampaaton! Tule takaisin!
Ei!
Nyt pikku leikkimme saavuttaa loppunsa.
Käske ne pois, alfa.
Ei kannata vaarantaa Valkean henkeä.
Mitä? Ne voisivat niitata sen tyypin.
Ei, kun Valkea on vaarassa.
Säästä raivosi. Ainoa alfa,
jota ne tottelevat, olen minä.
Älä ota itseesi. Yritit parhaasi.
Muttet ole mitään ilman lohikäärmettäsi.
Hampaaton!
Ihan tosi kiva. Mitäs nyt?
On aika kakkosen olla vihdoin ykkönen.
Hän kuuntelee sinua.
-Älä sano. -En aikonutkaan.
Ei olisi pitänyt viedä sinua sinne.
Se ei olisi tuonut takaisin.
-Eikä Valkea olisi seurannut. -Jep.
Olen sama ääliö kuin ennen Hampaatonta.
Niinpä näkyy.
Aiotko seistä siinä ja myötäillä minua?
Olet oikeassa. Olet taas alkupisteessä.
Mutta minä uskoin ensimmäisenä sinuun.
Itse vain olet aina epäillyt kykyjäsi.
Mutta tiedätkö?
Olen mitä olen nyt vain sinun ansiostasi.
En ole ikinä sanonut, mutta se on totta.
Olet urhein, itsepäisin,
määrätietoisin luupää, jonka tiedän.
Hampaaton ei saanut sitä aikaan.
-Se vain teki siitä... -Helpompaa.
Ja nyt kaikki on paljon vaikeampaa.
Mitä aiot tehdä asialle?
Varmaan jotain tyhmää.
Nyt puhuu tuttu Hikotus.
Puvut niskaan, jengi.
Me haetaan ne takaisin.
-Mitä? -Se on ihan sekaisin.
Tuossa on nyt avioliittomatskua.
Vihdoin, uskollinen oppilas, olet valmis.
Miten saadaan lohikäärmeet takaisin
-ilman lohikäärmeitä? -Luottakaa minuun.
Varokaas vähän.
Eteenpäin!
Aivan, alfa, ei yllätyksiä.
Ai pitäisi hypätä kalliolta
näissä? Eikö ole mitään parempaa?
Ei. Te olette parasta, mitä minulla on.
Messissä! Kuka muu?
Ronski, se oli mun repla.
-Mennään! -Pysykää perässä.
Nyt lennetään!
Luulitteko, että te saisitte Yön raivon?
-Se on armoillani. -Käärme!
Aion viedä loppuun, mitä aloitin.
Onnea niiden hallitsemiseen ilman alfaa.
Sinnittele, Hampaaton!
Päästä irti!
Olisi pitänyt harjoitella!
Olisi pitänyt jättää aamiainen väliin!
Hampaaton!
Loistava ajoitus.
Taistelumoodi!
Mitä odottelette? Sinne vaan!
Tästä saat!
Tarkkana!
Kiitti. Varo!
Kiitti.
Minä tulen, Hampaaton!
Luuletko yhä, että se piittaa sinusta?
Katsotaanpas vaan, ketä se seuraa.
Olen pahoillani, kamu, kaikesta.
Nyt mennään hakemaan hänet.
Kakkonen on ykkönen!
Yllätys. Ja anteeksi vaan.
No niin.
Taas yksi vapaa. Neljä jäljellä.
Pysy perässä.
Suojaan teitä.
Täältä tullaan!
Ihan kuin me oltaisiin tiimi.
Toit vauvan taisteluun.
Sinuna en menisi tekemään tuota.
Että minä rakastan tuota.
Ratsastajat!
Anteeksi, että myöhästyttiin juhlista.
Tulitte ihan ajoissa.
No niin, no niin.
Miten pudotetaan Grimmel
satuttamatta Valkeaa?
Kavahda karvanaamaa!
-Olen kaivannut tätä. -Samoin.
Näetkö tuon tuossa?
Söötti.
Se on paha enne. Olet kirottu.
Hyvä! Perään! Tervemenoa!
Et oikeastaan olekaan hullumpi.
Jättäkää laiva!
Tämä tietää ongelmia.
Näytä sille, Hikotus!
Tarvitaan parempi suunnitelma, ja pian!
Mitä sinä teet?
Selvä, selvä.
Tapat meidät molemmat.
Lohikäärmeen vuoksi.
Sekö on suunnitelmasi?
Tämä on.
Pelasta hänet.
Ei!
Näetkö? Tiesin, että muuttaisit mieltäsi.
Hei, huomenta, kamu.
Kas niin.
Sinulta eivät yllätykset lopu.
Sinun vuorosi.
Kuule, Eret on ehkä saanut lihaksia,
mutta meidän kesken, sinulla on älyä.
Ykkönen.
Ihan totta, kamu. On aika.
Minulla oli niin kiire
taistella maailmasta, jota halusin,
etten ajatellut, mitä te tarvitsitte.
Olette pitäneet meistä huolta.
Pitäkää nyt huolta itsestänne.
Voi, Myrskykiitäjä, tyttökultani.
Selvä, Äreä, menehän.
Näkemiin, iso rumilus. Tulee ikävä.
Voi, Pilvihyppääjä.
Mene, kamu.
Johdata heidät Salaiseen maailmaan.
Siellä olette turvassa.
Paremmassa kuin koskaan minun kanssani.
Ei hätää. Minäkin rakastan sinua.
Ja tahdon, että saat olla vapaa.
Maailmamme ei ansaitse teitä.
Vielä.
Mene, Hampaaton.
Mene.
Päällikölle ja päälliköttärelle!
Tule, itke pitkään, paksuun partaani.
-Niin kaunista. -Karseeta...
Selvä, sinä voitit.
Tykkään herkistä miehistä.
Vihdoinkin, eikö?
Kun olin pieni, oli lohikäärmeitä.
Suuria, synkkiä taivaslohikäärmeitä,
jotka pesivät kallioilla
kuin valtavat, pelottavat linnut.
Pieniä, vikkeliä ruskolohikäärmeitä,
jotka metsästivät hiiriä ja rottia
järjestelmällisissä laumoissa.
Järjettömän suuria merilohikäärmeitä,
jotka olivat kaksikymmentä kertaa
suurempia kuin sinivalas.
Jotkut sanovat, että ne ryömivät
takaisin mereen jättämättä edes
luuta tai hammasta muistoksi itsestään.
Toisista ne olivat pelkkiä kansantaruja.
Mene tiedä, ei se minua haittaa.
Hei vaan, kamu.
Muistatko minut?
Ei hätää.
Onpa kiva nähdä myös sinua, kamu.
Ei se syö isäänne.
Miten pyrstö on kestänyt?
Kaipaa kai vähän öljyä ja säätöä?
Katsokaa. He ovat ystäviä.
Tulkaa.
-Menkää, ei hätää. -Tulkaa.
Se ei tee pahaa.
Ojentakaa kätenne. Kas näin.
Juuri noin.
Antakaa sen tulla luoksenne.
Legendan mukaan, kun maa järisee
tai laava purkautuu maaperästä,
lohikäärmeet kertovat olevansa täällä.
Odottaen, että tulisimme joskus toimeen.
Maailma uskoo, että lohikäärmeet
ovat poissa, jos niitä oli edes olemassa.
Mutta me öystiläläiset tiedämme totuuden.
Ja me vartioimme niiden salaisuutta,
kunnes aika on kypsä
lohikäärmeiden palata rauhassa luoksemme.
NÄIN KOULUTAT LOHIKÄÄRMEESI 3
.:: TWA - Your Source Of Quality! ::. www.nordicB.org
Suomennos: Marko Hartama